Oversættelse: Primetext International AB, 2008
Goddag, mr. Neff.
-De arbejder sent, mr. Neff. -Ja. Lad os køre.
-De ser noget udkørt ud. -Jeg har det fint.
-Hvordan går forsikringsbranchen? -Okay.
De ville ikke sælge mig nogen. Der var noget galt med hjertet.
Jeg vil mene, det er gigt.
Nr. 12.
Internt memo.
Walter Neff til Barton Keyes, skadechef.
Los Angeles den 16. juli 1938.
Kære Keyes.
Du ville nok kalde det her en tilståelse.
Jeg kan ikke lide ordet. Jeg vil bare forklare en ting, du ikke kunne se.
Du tror, du er en haj til at lure en falsk skadesanmeldelse.
Det stemmer måske, men lad os se på Dietrichsons sag.
Ulykkesforsikring med dobbelt erstatning.
Du påstod, det ikke var en ulykke. Korrekt.
Du sagde, det ikke var selvmord. Korrekt.
Du sagde, det var mord. Korrekt.
Du troede, du havde det hele i en fin lille pakke med lyserødt bånd.
Det var perfekt, men alligevel ikke, for du begik en fejl.
Bare en lille fejl.
Du udpegede den forkerte morder.
Vil du vide, hvem der myrdede Dietrichson?
Bid godt fat i din billige cigar nu, Keyes.
Jeg myrdede ham. Jeg... Walter Neff.
Forsikringsagent, 35 år gammel, ugift og ingen synlige ar...
... indtil lige for nylig.
Ja, jeg myrdede ham.
På grund af penge og en kvinde.
Men jeg fik hverken pengene eller kvinden.
Yndigt, ikke?
Det hele startede i maj.
I slutningen af maj.
Jeg skulle aflevere en police i Glendale.
På tilbagevejen husker jeg en forsikring på Los Feliz Boulevard.
Et af de spanske huse, alle skulle have for 10 år siden.
Det må have kostet 30.000 dollar. Hvis man ellers når at betale det.
Er mr. Dietrichson hjemme? Mit navn er Walter Neff.
-Hvis De skal sælge noget... -Jeg søger mr. Dietrichson.
Mr. Dietrichson er ikke hjemme. Han kommer når han kommer.
-Hvem er det, Nettie? -Det er til mr. Dietrichson.
-Jeg er mrs. Dietrichson. Hvad vil De? -Walter Neff. Pacific All Risk.
-Pacific... hvad? -Forsikringsselskabet.
Bilforsikringen skal fornyes. Jeg har prøvet at finde Deres mand i 14 dage.
-Kan jeg gøre noget? -Forsikringen udløb den 15.
De skulle nødig få en bulet kofanger uden at være dækket.
Jeg forstår, hvad De mener. Jeg lå lige og tog solbad.
Der var vel ingen duer. Ikke for at forstyrre, men forsikringen...
Jeg klæder mig lige på, så kommer jeg ned.
Nettie, vis mr. Neff ind i dagligstuen.
-Hvor er dagligstuen? -Derinde. Men spritten er låst inde.
Jeg har altid mine egne nøgler med.
Stuen virkede indelukket efter gårsdagens cigarer.
Solen lyste gennem persiennerne og oplyste støvet i luften.
På klaveret stod der fotos af Dietrichson og hans datter Lola.
De havde en skål med guldfisk på bordet bag skrivepulten.
Men guldfisk var ikke det jeg gik mest op i netop da.
Ej heller mr. Dietrichsons bilforsikring.
Jeg tænkte på godten ovenpå og det blik, hun gav mig.
Jeg ville se hende igen tæt på uden den dumme trappe mellem os.
Det var jeg da ikke længe om, vel? Jeg håber, jeg ser præsentabel ud.
-Var det Neff, De hed? -To F'er som i Philadelphia, De ved.
-Hvad ved jeg? -Philadelphia-historien.
Fortæl mig om forsikringen. Min mand fortæller mig aldrig noget.
Det er Deres to biler. En LaSalle og en Plymouth.
Vi har forsikret dem i tre år og vil gerne fortsætte.
Det er en smuk fodlænke, mrs. Dietrichson.
Vi vil nødig se forsikringen ophøre, så vi giver ham 30 dage.
Han har nok haft travlt nede ved oliefeltet.
-Han er aldrig hjemme før otte. -Det er i orden med mig.
-De er ikke fra automobilklubben? -Nej, All Risk. Hvorfor?
De har prøvet at få fat i ham. Har de en bedre pris?
Hvis man er medlem. Ellers skal man betale medlemskontingent.
Jeg taler aldrig ilde om vore konkurrenter.
Men jeg kan give et lige så godt tilbud.
Det kan ordnes i en ruf. Vi giver 50% på kaskoforsikringen.
-De kan Deres kram. -Jeg har 11 års erfaring.
-Tjener De godt? -Rimeligt.
-Sælger de alle slags forsikringer? -Ja. Brand, jordskælv, tyveri...
...gruppeforsikringer og så videre.
-Ulykkesforsikringer...? -Ja, mrs. Dietrichson.
-Hvad står der på fodlænken? -Bare mit navn.
-Som er...? -Phyllis.
-Jeg tror, jeg kan lide det. -Men De er ikke sikker?
Jeg skal lige fordøje det.
Hvis De kommer forbi i morgen kl. 20.30 er min mand nok hjemme.
-De ville jo tale med ham, ikke? -Ja, men nu har jeg ændret mening.
I denne stat er fartgrænsen 70 km/t.
-Hvor hurtigt kørte jeg? -Godt 150.
-Så må De jo give mig en bøde. -De slipper med en advarsel.
-Eller skal jeg slå Dem med staven? -Så græder jeg ud ved Deres skulder.
-De kan græde ud hos min mand. -Det afgør sagen.
-Kl. 20.30 i morgen...? -Det var det, jeg foreslog.
-Er De her så også? -Det plejer jeg.
-Samme parfume og fodlænke? -Jeg ved vist ikke, hvad De mener.
Mon ikke De gør!
Det var varmt og jeg husker stadig duften af kaprifolium.
Tænk, at et mord af og til kan dufte som en kaprifolium.
Du vidste det nok, Keyes, da du nævnte ulykkesforsikring.
Jeg var ellevild. Jeg kørte hen på kontoret for at tjekke posten.
Det var samme dag, som lastbilchaufføren var der.
Mr. Keyes har spurgt efter Dem hele eftermiddagen.
Er han sur, eller har han bare fråde om munden? Parker lige bilen, skat.
-Dav, Walter. -Hej, George.
Drop det, Gorlopis, du er på spanden, og det ved du.
-Jeg vil bare have mine penge. -Det bliver strisserne i stedet.
-Dav, Walter. Det er Sam Gorlopis. -Jeg forsikrede hans lastbil.
-Hvordan går det? -Ikke så godt. Lastbilen er brændt.
Hver måned får jeg hundredvis af skadeanmeldelser.
En del er bedrageri, og jeg ved det. Og hvordan ved jeg det?
-Min lille mand fortæller mig det. -Hvilken lille mand?
Den lille mand herinde. Han binder knuder i maven på mig.
Det er sådan, jeg ved De fusker.
Derfor sendte jeg en kranvogn hen til Deres garage.
De løftede lastbilen op og hvad fandt De? En bunke høvlspåner.
-Hvilke spåner? -Dem De satte ild til.
Jeg er bare en fattig mand. Måske begik jeg en fejl.
-Sådan kan man godt sige det. -Jeg har det ikke så godt, mr. Keyes.
Skriv under her og De får det bedre. At De frafalder kravet.
-Her...? -Ja.
Nu er De en hæderlig mand igen. Farvel.
Jeg har jo ingen lastbil mere. 2.600 dollar er mange penge.
Ved De ikke hvordan man åbner døren? Læg hånden på håndtaget.
Drej det til venstre og træk døren mod Dem.
-Sådan. -Tak, mr. Keyes.
Er vi et forsikringsselskab eller en flok håbløse amatører-
-siden vi forsikrer folk som ham?
Jeg undersøgte ham grundigt, før vi tog ham ind som kunde.
Det er firmaets fejl. De gør hvad som helst for nye kunder.
Og så sidder jeg med alle de falske anmeldelser, som vælter ind.
-Lad os høre den anden side. -Jeg skal rydde op efter sælgere...
...som forsikrer folk, der deler seng med fire klapperslanger.
-Jeg har været her i 26 år... -Du har elsket hvert et minut.
Du bekymrer dig for meget.
Din grundighed driver dig til vanvid. Du tjekker datoen i kalenderen.
Så tjekker du med sidste års kalender og tjekker hvem der har trykt den.
Så er det nok, Walter. Pil af, inden jeg smider skrivebordet efter dig.
Jeg elsker også dig.
Det gjorde jeg virkelig. Selv om du altid skældte ud.
Mig kunne du ikke narre med dine tirader.
Jeg vidste, at bag cigarasken på vesten bankede et hjerte af guld.
Der lå en telefonbesked til mig fra mrs. Dietrichson.
Hun aflyste besøget i morgen og bad mig komme torsdag i stedet.
Den eftermiddag skulle jeg til Santa Monica-
-for at tegne gruppeforsikringer.
Men jeg tænkte kun på Phyllis Dietrichson og hendes fodlænke.
-Goddag, mr. Neff. Vil De ikke ind? -Jeg overvejer det.
Det var vel i orden, at jeg ændrede aftalen...?
-Ja, jeg har min frimærkesamling. -Vil De have et glas iste?
-Medmindre De ikke har en øl. -Det ved jeg faktisk ikke.
Nettie.
Angående fornyelsen talte jeg med min mand om det.
Han vil gerne forny hos Dem. Desværre er han her ikke i dag.
Det var trist.
Nettie...! Det havde jeg glemt. Hun har fri i dag.
Bare glem den øl. Iste er helt fint.
-Citron og sukker...? -Det overlader jeg til Dem.
Nu hvor pigen har fri, kan jeg måske gøre noget... støvsuge for eksempel.
Jeg solgte engang støvsugere og lærte meget om livet.
Jeg regnede ikke med De havde lært det via et brevkursus.
-Og tevanen...? Er De englænder? -Nej, Californien.
-Jeg er født her i Los Angeles. -Alle her skulle stamme fra Iowa.
-Mr. Neff... -Sig bare Walter... nemlig.
-Hvor meget får du i provision? -20 % . Hvorfor?
Jeg kan måske give dig lidt mere omsætning.
Jeg er bekymret for min mand. Det er farligt arbejde i oliefelter.
-Da vel ikke for en direktør...? -Han er nede hvor de borer.
-Jeg er virkelig bekymret for ham. -At han bliver ramt af en kroneblok?
Forleden kom formanden til skade. Han brækkede ryggen.
Jeg bliver nervøs bare ved tanken. Sæt nu, min mand kom ud for det.
Synes du ikke, han burde have en ulykkesforsikring?
-Hvilken forsikring kunne han få? -En der dækker hospitalsregninger.
F.eks. 125 dollar om ugen og en samlet sum på 50.000.
-Samlet sum for hvad...? -Hvis han bliver dræbt.
-Det burde jeg vist ikke have sagt. -Du må jo tænke på alt i din branche.
Din mand ville forstå det. Jeg kan nok godt sælge ideen til ham.
-Lad mig tale med ham om det. -Prøv bare. Han er svær at rokke.
Han vil ikke høre på noget bortset fra baseballkampe i radioen.
Af og til sidder vi her hele aftenen uden at sige et ord til hinanden.
Så jeg sidder bare og strikker.
-Hvorfor giftede I her? -Hans tomler holder garnet.
Hvis han bliver træt i sine tomler... Med mig skal du ikke strikke.
-Ikke...? -Det lover jeg dig.
Lidt rom ville sætte fut i den te.
Jeg vil spørge dig om noget, Walter.
Kan jeg tegne en ulykkesforsikring uden at ulejlige ham?
Det bliver også lettere for dig. Jeg har selv lidt penge.
Jeg kunne betale, og så behøvede han ikke få noget at vide.
-Hvorfor skal han ikke vide det? -Han er lidt overtroisk.
-Det er mange mennesker. -Det ville afhjælpe mine bekymringer.
-Forstår du hvad jeg mener, Walter? -Ja, han skal ikke vide noget.
Og forsikringsselskabet skal ikke vide, at han ikke ved det.
-Er der noget galt i det? -Nej, og hvis en kroneblok falder...
-Hvilken kroneblok? -Af og til skal den hjælpes på vej.
Det behøver ikke være en kroneblok. Det kan være en bil eller et fald.
-Det kan ende med lighuset. -Er du gal?
-Ikke så gal. Farvel, mrs. Dietrichson. -Hvad er der galt?
Du slipper aldrig godt fra det.
Du vil slå ham ihjel, ikke? Hvad regnede du mig for?
En fyr der sælger ulykkesforsikringer til smukke kvinders mænd?
-Du må tro, jeg er et fjols. -Jeg synes, du er pilrådden.
Jeg synes, du er dejlig, så længe jeg ikke er din mand.
Jeg skal nok skynde mig ud.
Hun fik den lige mellem øjnene. Mig kunne hun ikke narre.
Jeg stod med en glødende ildrager, som jeg skulle slippe nu.
Jeg standsede og købte mig en flaske øl.
Jeg ville af med den sure smag af iste og alt det andet.
Jeg gad ikke tage på kontoret så jeg kørte til en bowlinghal-
-for at tænke på noget andet.
Jeg havde ikke lyst til mad eller en forestilling-
-så jeg kørte hjem, stille bilen i garagen og gik op i lejligheden.
Det var ved at blive mørkt, men jeg havde ikke tændt lyset.
Det hjalp heller ikke. Jeg stod stadig med den glødende ildrager.
Da indså jeg at jeg ikke var gået min vej. Hun havde krammet på mig.
Det var ikke enden på hende og mig, men blot starten.
Kl. otte ringede det på døren, og jeg vidste, hvem det var.
Som om det var den mest naturlige ting i verden.
Goddag. Du glemte din hat i eftermiddags.
-Skal jeg komme ind med den? -Ja.
Læg den på stolen.
-Hvordan ved du hvor jeg bor? -Telefonbogen. Det regner.
Ja. Tag frakken af og sid ned.
-Er din mand ude? -Ja, han er hjemme halvti.
-Er du ikke glad for at se mig? -Jeg vidste, du ville komme.
-Efter det der skete i dag. -Du må have fået et forkert indtryk.
Du må ikke tro den slags om mig, Walter.
Du må tro mig.
-Hvad vil du have mig til? -Du skal være sød ved mig.
-Ligesom første gang du besøgte mig. -Der er sket noget siden.
Det ved jeg. Der er sket noget mellem os.
Jeg føler, at han overvåger mig. Ikke fordi han går op i det.
-Han holder mig i meget stram snor. -Han er i Long Beach, ikke?
Jeg burde nok ikke være kommet. Vil du gerne have, jeg går?
-Hvis du gerne vil. -Lige her og nu?
-Jeg er tosset med dig, skat. -I lige måde, Walter.
-Hvad er det, dit hår dufter af? -En parfume fra Ensenada.
Vi burde have lidt rosa boblevand til, men jeg har kun bourbon.
Bourbon er helt fint, Walter.
Find lige et par glas.
-Soda? -Vand fra hanen, tak.
For et halvt år siden snublede en mand i sit badekar og druknede.
Han var ulykkesforsikret. Han blev obduceret. Hun slap ikke godt fra det.
Hans kone.
I en anden sag påstod konen at manden rensede våbnet da han døde.
Alt hvad hun fik var en fængselscelle.
Hun syntes måske, det var det værd.
Lad os se, om du kan bære det ind i dagligstuen.
-Her er pænt. Hvem passer det? -En farvet kvinde gør rent for mig.
-Laver du selv morgenmad? -En presset grapefrugt af og til.
Det lyder vidunderligt. Du er omgivet af fremmede.
Du behøver ikke sidde og smile til ham ved bordet og hans datter.
-Mener du fotoet på klaveret? -Lola. Hun bor hos os.
Han synes bedre om hende end mig, men han vil ikke lade sig skille.
-Det koster penge. -Han har tabt penge på olien.
-Var han rig, da I giftede jer? -Ja, og jeg ville have et hjem.
Hvorfor ikke? Men det er ikke den eneste grund.
Jeg passede hans syge kone. Da hun døde var han knust.
-Jeg havde ondt af ham. -Og nu hader du ham.
Han er ond ved mig. Når jeg køber nyt tøj råber han bare op.
Han holder mig indespærret og er altid ond ved mig.
Selv hans livsforsikring er udstedt til hans datter Lola.
-Får du slet ingenting? -Nej. Jeg betyder intet for ham.
-Så du ligger vågen og får ideer? -Jeg vil faktisk ikke dræbe ham.
Ikke engang når han bliver fuld og slår mig.
Men somme tider ønsker du at han ville dø... i en ulykke.
-Og at han var forsikret for 50.000. -Det er nok rigtigt.
Forleden kørte vi hjem fra en fest. Han var fuld igen.
I garagen sad han med hovedet på rattet, mens motoren gik.
Jeg overvejede at lukke døren og bare lade motoren gå.
Lad mig fortælle, hvad der ville ske.
Vi har en på kontoret der hedder Keyes. Han ville lugte det på stedet.
Inden for en halv time ville du skrive under på en tilståelse.
-Jeg gør det jo ikke, Walter. -Selskaberne kender alle knebene.
Du ville ikke have en chance. De ville hænge dig på stedet.
Og jeg vil ikke have, du bliver hængt.
Hold op med at tænke på det.
Vi sad der bare. Hun begyndte at græde let som regnen mod ruden.
Hun havde måske glemt det, men jeg havde ikke.
Det var noget jeg havde tænkt på i årevis, længe før jeg traf Phyllis.
Du ved, hvordan det er, Keyes.
I denne branche tænker man på alle de kneb, man kommer ud for.
Man er som manden bag rouletten, der prøver at finde svindlere.
Pludselig en nat tænker man på, hvordan kan selv kan svindle.
Man har rouletten foran sig og kender alle knebene.
Det eneste man behøver er en god plan.
Så ringer det på døren, og pludselig kan planen realiseres.
Keyes, jeg prøver ikke at retfærdiggøre mig selv.
Jeg strittede ikke nok imod.
Indsatsen var 50.000 dollar, men også en mands liv.
Han var blot gift med en kvinde, som han ikke elskede...
...men det gjorde jeg.
Ringer du til mig? Walter...?
Jeg hader ham og vil ikke tilbage til ham. Du tror på mig, ikke?
-Sæt nu, de hænger mig. -De hænger dig ikke, skat.
-Det er måske bedre end det her. -Jeg skal nok hjælpe dig.
-Ved du, hvad du siger? -Ja, og jeg ved hvordan vi gør.
-Du gør mig fortræd, Walter. -Planen må ikke have svage punkter.
Ring til mig i morgen fra en telefonboks. Og vær forsigtig.
Det skal være perfekt. Hele vejen igennem.
Det var det. Nu var maskineriet i gang og intet kunne stoppe det.
Først skulle vi tegne en ulykkesforsikring på ham.
Jeg skulle have hans underskrift uden han vidste, hvad han underskrev.
Jeg skulle også have vidner til min salgstale.
Jeg ville have alle svarene klar på alle de spørgsmål-
-du ville stille, når Dietrichson var død.
Jeg tog derhen nogle dage efter.
Alt var fint, men jeg brød mig ikke om vidnet, Phyllis havde skaffet.
Det var Dietrichsons datter Lola. Det gjorde mig ilde til mode-
-at hun sad der og spillede kinaskak som om intet ville ske.
Da De ikke er ansat, er De ikke dækket af den offentlige forsikring.
De kan kun blive dækket ved at have Deres egen forsikring.
Snart vil De også forsikre mig mod jordskælv og lyn.
Og så ville vi snart gå fallit.
Dine hatte får os til at gå fallit. Hvem behøver hatte i Californien?
En ulykkesforsikring er den billigste dækning, De kan få.
Måske en anden gang. Jeg har haft en hård dag.
-Vi nøjes med bilforsikringen. -Som De vil.
Så skal jeg bruge Deres underskrift.
-Det her spil keder mig. -Har du noget bedre at lave?
-Far, må jeg godt gå nu? -Hvorhen og med hvem?
-Anne. Vi skal løbe på rulleskøjter. -Er det ham Nino Zachette igen?
-Hvis det er Zachette-knægten... -Det er Anne og rulleskøjter.
Vi skal mødes på hjørnet af Vermont og Franklin, og jeg er sent på den.
Det står vel klart nu. Godnat, far. Godnat, Phyllis.
Undskyld. Godnat... mr. Neff.
Hun er en hidsig, lille krabat.
Hvis De vil skrive under her, mr. Dietrichson.
Så De er dækket, til den nye police bliver udstedt.
Så jeg er dækket, når jeg kører nordpå til Palo Alto.
Han gik på Stanford og mødes med sin klasse hvert år.
Må jeg ikke more mig lidt bare en gang om året?
-Spillede De football? -Venstre guard. Hvor skal jeg skrive?
Nederste linje.
Begge kopier, tak. Vi skal bruge dem til arkivet.
Arkiver, kopier, tre eksemplarer.
Tak. Jeg henter checken på Deres kontor i morgen.
-Hvor meget? -147,50.
-Ikke mere forsikringssnak i dag. -Nemlig.
-Tag noget soda med op. Godnat. -De lagde vist Deres hat i entréen.
Godnat, mr. Neff.
-Skrev han under? -Ja, det så du jo.
-Kører han i bil til Palo Alto? -Altid.
Få ham til at tage toget.
Ulykkesforsikringer har noget, der hedder dobbelt erstatning.
Selskabet betaler dobbelt ved visse former for ulykker.
Den slags der næsten aldrig sker. Hvis en bliver dræbt på et tog.
Så udbetaler de 100.000 i stedet.
Vi går efter den store sum, skat. Derfor skal det være toget.
Så bliver det toget, Walter. Vi kører det helt til ende.
Goddag, mr. Neff. Det er mig.
-Er der noget galt? -Jeg har ventet på Dem.
Jeg tænkte, jeg kunne køre med, hvis De skal samme vej.
-Hvor skal De hen? -Mod Vermont.
Hjørnet af Vermont og Franklin. Med glæde, ms. Dietrichson.
-Rulleskøjter... Kan du godt lide det? -Det eller noget andet.
-Så De skal noget andet...? -Ja.
Jeg har det svært hjemme. Far forstår mig ikke, og Phyllis hader mig.
-Derfor må jeg lyve af og til. -De skal ikke til Vermont og Franklin?
Det er Nino Zachette jeg skal møde. De sladrer ikke, vel?
-Det må jeg overveje. -Nino har bare været lidt uheldig.
Han læste til læge og arbejdede ved siden af i en biograf.
Han kom i gæld og blev fyret fra jobbet, fordi han var rapkæftet.
Han er hidsig. Min far mener ikke, at nogen er gode nok til hans datter.
Undtagen ham der ejer Standard Oil. Men jag kan ikke glemme Nino.
Det skal nok løse sig, ms. Dietrichson.
Det er lige her, mr. Neff.
Nino...? Jeg er her, Nino.
-Det er mr. Neff. -Goddag, Nino.
-Navnet er Zachette. -Jeg fortalte mr. Neff om os to.
Hvorfor skal han vide besked om os? Du behøver ikke udbasunere det.
-Hvad er der galt? Han er jo en ven. -Jeg vælger selv mine venner.
Jeg gav hende bare et lift. Du behøver ikke blive vred.
-Kommer du eller ej, Lola? -Selvfølgelig kommer jeg.
Tag Dem ikke af ham, mr. Neff. Tak for køreturen.
Nino...
En sød pige, og han var nok lidt flinkere end han lød til.
Jeg burde ikke tænke på dem med faderens underskrift i tasken.
Underskriften betød, at han var så godt som død.
Det var kun et spørgsmål om tid.
Supermarkedet i Los Feliz, Keyes. Phyllis og jeg skulle mødes der.
Jeg havde næsten planlagt det hele bortset fra nogle detaljer.
Og hun skulle kunne dem udenad.
Vi skulle være forsigtige fra nu af. lngen måtte se os sammen.
Vi kunde ikke tale i telefon sammen. Hverken fra hjemmet eller mit kontor.
Hun skulle være i supermarkedet hver formiddag og købe ind.
Så kunne jeg støde på hende når jeg ville... helt tilfældigt.
-Walter, jeg vil... -Ikke så højt.
-Jeg har villet tale med dig. -Lad mig starte.
Ulykkesforsikringen er klaret. Jeg har fået hans check.
Han tror, han betalte for bilen. Checken var udstedet til selskabet.
Du må betale bilforsikringen. En af bilerne står i dit navn.
Luk din taske op.
-Har du adgang til bankboksen? -Vi har begge to nøgler.
Læg ikke policen ind endnu. Husk, du aldrig har set den.
-Hvornår tager han med toget? -Han skal ikke af sted.
Hvad skete der?
Vil De give mig en pakke babymad? Den længst oppe.
Hvorfor sætter de altid det jeg vil have på en øverste hylde?
Han faldt og brækkede benet. Det er i gips.
-Hvad gør vi nu, Walter? -Ikke noget. Vi venter.
-Til han kan tage toget. -Jeg kan ikke fortsætte sådan her.
-Vi skal ikke forhaste os. -Der er andre måder.
Hvad sker der, hvis han får nys om ulykkesforsikringen?
Meget, men alt er bedre end dette. Vi må ikke tabe hovedet nu.
Det er fatningen, vi taber.
Undskyld mig.
-Vi skal bare gøre det rigtigt. -Ventetiden piner mig.
Det er så svært uden dig, Walter. Som om der er en mur mellem os.
Jeg er nødt til at gå, skat. Jeg tænker på dig hele tiden.
Efter det så jeg hende ikke i en hel uge.
Jeg prøvede at lade være med at tænke på hende.
Benbruddet var vel skæbnen som bad mig glemme det hele.
Så blev det 15. juni. Du husker nok den dag, Keyes.
Du kom ind på mit kontor om eftermiddagen.
Dav, Keyes. Halvårsrapporten er lige kommet.
Du står højest på listen for anden gang i træk. Til lykke.
-Hvad siger du til en drink? -Eller 50 dollar mindre i løn?
-Skulle det være en spøg? -Jeg har for meget at se til.
Jeg skal have en assistent, og jeg tænkte på dig.
-Hvorfor mig? -Jeg tror, du er god til det.
-Jeg er jo sælger. -Du falbyder ting og smører folk.
Du er for dygtig til at være sælger. I smører jo bare tykt på over for folk.
Er det lønnedgangen? Det her job kræver intelligens og integritet.
-Det er et eftertragtet job. -Det er jo et skrivebordsjob.
Er det alt, hvad du ser i det? En stol at sidde i fra ni til fem?
En papirbunke og fem nyspidsede blyanter. Måske lidt skriblerier.
Ifølge mig er en skadebehandler som en kirurg.
Skrivebordet er et operationsbord og blyanterne er skalpeller.
Papirerne er ikke bare formularer og statistikker. De er levende.
Spækket af dramaer, forskruede håb og drømme.
En skadebehandler er en læge og en sporhund og en...
Hvem...? Lige et øjeblik.
Han er læge, sporhund, strisser og dommer i en og samme person.
Men du vil ikke bruge hjernen. Du vil bare stemme dørklokker.
For et par dollar mere om ugen. En dame til dig.
-Walter Neff. -Det er vigtigt. Er der andre der?
Ja, det er der. Kan jeg ringe tilbage, Margie?
Nej, det kan ikke vente.
Han tager med toget i aften. Hører du mig? Walter?
Jeg lytter, Margie.
-Men fat dig i korthed. -Lægen har givet ham grønt lys.
Det er vidunderligt? Det bliver jo endnu bedre, når han går på krykker.
Ja. 100 procent bedre. Bliv lige hændende.
-Jeg kommer ind på dit kontor. -Jeg venter. Gør det kort.
-Fortsæt. -Kl. 22.15 fra Glendale.
Samme gade og tre dyt i hornet...? Ellers noget?
Nej... Hvilken farve valgte du?
-Mørkeblå. Gipsen er på venstre ben. -Det passer mig fint.
Jeg dirrer som et espeløv, men nu kører vi det til enden.
Jeg elsker dig, Walter.
-Undskyld, Keyes. -Jagter damerne dig nu igen?
Margie... Hun drikker nok også af flasken.
-Skal du ikke giftes, Walter? -Hvad med dig?
-Jeg var tæt på en gang. -Jeg har en mulig kunde.
Vi havde sågar valgt kirken. Hun var iført en hvid satinkjole.
Jeg var på vej til juveleren. Men så gik den lille mand i gang.
-Så du lod hende undersøge. -Ja, og det væltede bare ud.
Hun farvede sit hår og der var maniodepressivitet i familien.
Hun havde allerede en mand. En billardspiller i Baltimore...
-En tøjte ud af en slægt af tøjter. -Ja, ja...
-Hvad siger du til jobbet? -Jeg vil ikke have det, men tak.
Rimeligt nok, men hør her.
Jeg valgte dig, fordi jeg troede du ikke var så dum som de andre her.
Jeg tog vist fejl. Du er ikke klogere. Du er bare lidt højere.
Skæbnen havde blot holdt mig hen.
Nu var maskineriet sat i gear. Tandhjulene kørte.
Nu var det slut med at tænke.
Jeg skulle kunne gøre rede for hele min færden.
Jeg lagde min notesbog på bordet, som om jeg havde glemt den.
Det indgik i mit alibi.
Nu skulle tidsskemaet følges. Skridt for skridt.
Jeg kom hjem ved syvtiden og kørte ind i garagen.
-Goddag, mr. Neff. -Dav, Charlie. Vil du vaske bilen?
-Hvornår skal De bruge den? -Det haster ikke. Jeg bliver hjemme.
Jeg gik op og ringede til min kollega Lou Schwartz.
Det var en udenbys samtale, som blev registreret.
Jeg sagde, jeg skulle bruge tal til en opgave, jeg var i gang med.
Jeg skiftede til mørkeblå habit. Schwartz ringede og gav mig tallene.
Jeg lagde klæde og plaster i lommen til en gipsbandage.
Et kort ville falde ud af telefonen hvis den ringede.
Så kunne jeg se om nogen havde ringet. Det samme med dørklokken.
Jeg gik ned ad bagtrappen, så ingen skulle se mig.
Jeg spadserede hen til Dietrichsons hus.
Jeg tog ikke bussen. Nogen ville kunne huske at have set mig.
Så forsigtig var jeg. Jeg mærkede duften af kaprifolien igen.
Den var stærkere, nu hvor det var aften.
Jeg åbnede garagedøren, så lydløst som jeg kunne.
Hun havde bakket bilen ind hvis han nu satte sig ind før hende.
Jeg steg ind bag i bilen og lagde mig på gulvet og ventede.
Jeg tænkte på den mørke gade hvor jeg skulle gøre det og de tre dyt.
Ti minutter senere kom de ned.
Alt vel, min egen? Jeg skal lige køre bilen ud.
Tag det roligt, skat. Vi har masser af tid.
Hvis du ikke passer på, kan dit ben blive kortere.
Så kan jeg da bare sørge for at brække det andet ben også.
-Rart at slippe væk fra mig, ikke? -Jeg er tilbage senest på mandag.
Det er ikke den rigtige gade. Hvorfor svingede du ind her?
Hvorfor gør du det? Hvorfor dytter du?
Tag dig af drageren og konduktøren. Hold dem væk fra mig.
-Du skal ikke være nervøs. -Gør det, når toget kører.
Drej af motorvejen ved raffinaderiet og kør hen til jernbanesporet.
-Jeg kan huske det hele. -Kør ikke for hurtigt.
-Du skal ikke stoppes med ham bagi. -Vi har gennemgået det hele.
Sluk lyset, når du er drejet af. Jeg hopper af så tæt på som muligt.
Lad toget køre forbi og blink to gange med lygterne.
-San Francisco, frue...? -Vogn 9, kupé nr. 11 . Kun min mand.
Tak. Min mand vil ikke have hjælp.
Vogn 9, kupé nr. 11 . Tak.
-Her er billetten. Pas på dig selv. -Kør nu forsigtigt hjem.
Kupé nr. 11 , sir. Tak.
Farvel, skat.
Held og lykke, skat.
Vær rar og red op til mig. Jeg går hen i udsigtsvognen og ryger.
Vil De have en stol?
Nej tak. Jeg vil hellere stå.
-Skal De rejse langt? -Palo Alto.
Jeg hedder Jackson og skal helt til Medford i Oregon.
Jeg brækkede armen engang. Det klør under gipsen, ikke?
Jeg var ved at blive vanvittig. Palo Alto er en rar lille by.
-Bor De i Stanford? -Det gjorde jeg engang.
De har vist glemt noget. Det gør jeg altid.
Mit cigaretui. Det ligger i kupéen.
-Vil De rulle en cigaret, mr... -Dietrichson. Nej, tak.
-Jeg ryger cigarer. Drageren kan... -Jeg kan hente Deres cigarer.
-Pænt af Dem. Vogn 9, kupé 11 . -Vogn 9, kupé 11 . Så gerne.
Nu skal vi handle hurtigt. Tag hans hat og find krykkerne.
Det var så det.
Lad os køre.
Vi gik igennem hvad hun skulle gøre under forhøret og med forsikringen.
Jeg frygtede hun ville bryde sammen men hun var perfekt.
Hun var ikke nervøs og ikke så meget som blinkede.
Hun satte mig af tæt på mit hjem.
Walter, hvad er der? Skal du ikke kysse mig?
Vi skal køre det helt til ende, ikke?
-Jeg elsker dig, Walter. -Jeg elsker dig, skat.
Den var 2 min. over 11 da jeg gik op ad trappen. Ingen så mig.
Kortet sad stadig i klokken. Ingen opkald eller gæster.
Jeg skiftede tøj igen. Nu manglede jeg kun én ting.
Jeg gik ned i garagen, så Charlie kunne se mig igen.
-Jeg er ikke helt færdig med bilen. -Helt i orden, Charlie.
Jeg skal bare ud og have lidt mad. Jeg har arbejdet hjemme hele aftenen.
Det var så det. Vi havde ikke lavet fejl eller overset noget.
Men mens jeg gik fornemmede jeg, at alt ville gå galt.
Det lyder skørt, men jeg kunne ikke høre mine egne skridt.
Det var en død mand, der gik der.
Det var den længste nat i mit liv, og dagen efter stod det i aviserne.
De talte om det på kontoret, og du begyndte at undersøge sagen.
Jeg beholdt hænderne i lommerne, da jeg troede, de rystede.
Jeg tog solbriller på, så ingen skulle se mine øjne.
Jeg prøvede at tage mig sammen, men nerverne spillede mig et puds.
Walter. Kom lige med. Den store chef vil tale med os.
-Dietrichson-sagen. Noget galt? -Han er jo død.
Han var forsikret, og det vil koste os kassen.
Hvad ved I indtil videre?
Ingen sygdomme var også til det. Han døde af en brækket hals.
-Hvornår er der ligsyn? -Konen identificerede ham i morges.
Togpersonalet sagde, at han gik hen til udsigtsvognen.
-Dom: Død ved et ulykkestilfælde. -Hvad tror politiet?
At han faldt af toget. Det er de tilfredse med.
Det er jo ikke deres penge. Kom nu.
Udmærket, mine herrer. Det juridiske står nu klart.
Jeg får nok brug for jer senere. Kom ind, mr. Keyes og mr. Neff.
-Er det meget varmt i dag, mr. Keyes? -Jeg vidste ikke, det var formelt.
Sæt Dem ned. Noget nyt?
Jeg har talt med Jackson. Han var den der sidst så Dietrichson i live.
De talte sammen og Jackson gik ind for at hente Dietrichsons cigarer.
Da han kom igen var Dietrichson væk. Så fik de et telegram i Santa Barbara.
Dietrichsons lig var blevet fundet ved sporet tæt på Burbank.
Hans sekretær kendte ikke noget til forsikringen.
Datteren husker kun, at Neff var der og talte om ulykkesforsikringer.
Hustruen var imod det, og han ville overveje det.
Så mødte jeg ham ved oliefeltet, hvor han skrev under.
-Flot salgsarbejde, mr. Neff! -Han er vores bedste sælger.
Skulle en sælger kunne forudse det?
-Er vi nu sikre på, han faldt af? -Jeg er ikke med...
Er De ikke? Hvad mener De da?
Policen kan koste os en formue. Hvad mener De egentlig?
-Jeg har ingen mening. -Heller ikke en fornemmelse?
Det overrasker mig. Jeg har dannet mig en klar mening.
Jeg ved, hvad der skete med Dietrichson.
Jeg ved, at det ikke var en ulykke.
-Hvad siger De til det? -Mig...?
-Det er Dem, der har bolden. -Bare fordi man har et stort kontor...
Ja...? Send hende ind.
Bare fordi man har et stort kontor, er man jo ikke idiot.
Jeg får besøg. Bliv her og se, hvordan jeg håndterer det.
Mrs. Dietrichson.
Tak fordi De kom, mrs. Dietrichson.
-Det er mr. Keyes og mr. Neff. -Jeg har truffet mr. Neff.
Værsgo at sidde.
Lad mig kondolere. Jeg var i tvivl, før jeg bad Dem komme.
-Ved De, hvorfor vi bad Dem komme? -Deres sekretær sagde det hastede.
Deres mand var ulykkesforsikret hos os. Vidste De ikke det?
-Han lod ikke til at ville have en. -Han skrev under få dage efter.
Policen er nok blandt hans ejendele.
Jeg har ikke åbnet hans bankboks endnu.
Der er lige et par ting, vi gerne vil vide.
Ifølge retslægen var det en ulykke, men vi er ikke helt tilfredse.
Faktisk er vi slet ikke tilfredse.
Oprigtig talt, mrs. Dietrichson, så mener vi, at det var... selvmord.
-Vil De have et glas vand? -Ja, tak.
Tak.
Var Deres mand deprimeret eller havde han økonomiske sorger?
Ikke så vidt jeg ved.
Deres mand tegnede forsikringen i al hemmelighed. Hvorfor?
Han ville ikke vække familiens mistanke.
Så tager han på en tur helt alene og går hen til udsigtsvognen.
Meget usandsynligt, da han har benet i gips.
Man han opdager, at han ikke er alene.
-Hvad hed han, Keyes? -Jackson.
Han beder Jackson hente cigarer. Nu er han alene og så gør han det.
Han springer, og i så fald dækker forsikringen ikke, men det ved De.
-Vi kan gå rettens vej... -Jeg ved slet ikke hvorfor jeg kom.
Jeg sagde, at vi kunne gå i retten. Jeg vil foreslå et kompromis.
-Et forlig med en vis sum... -Jeg kendte intet til det her.
De fortæller mig forskellige ting, og nu vil De kun betale en del.
Nu vil De købslå. Jeg kan ikke lide Deres insinuationer og metoder.
Faktisk kan jeg ikke lide Dem, mr. Norton. Farvel, d'herrer.
Det var et godt løb med bolden.
Men De fumlede ved målstregen og lavede noget ureglementeret.
-Og nu kan De ikke komme videre. -Vi kan bevise, at det var selvmord.
Jaså? Det første der slog mig var netop selvmord.
Men jeg smed den ide i papirkurven kort efter.
Kig lidt på selvmordsstatistikken og lær lidt om denne branche.
-Jeg er vokset op branchen. -Ved et skrivebord.
De har aldrig læst en statistik, vel? Jeg har ti bind alene om selvmord.
Inddelt efter race, job, køn, årstid. Med gift, våben eller drukning.
Opdelt efter typer af gift. Ætsmiddel, gas, narkotika, alkaloider.
Opdelt i spring fra høje huse, under tog, lastbiler, heste, dampere.
Men ikke en sag, hvor en person er hoppet ud fra et togs bagende.
Ved De, hvor hurtigt toget kørte? 25 km/t.
Hvordan kan man hoppe af et langsomt tog og forvente at dø?
Nej, vi er på spanden, og vi er nødt til at betale. Og det ved De.
Må jeg få det...?
Kom, Walter.
Næste gang lejer jeg en smoking.
Jeg kunne have givet dig et knus, Keyes.
Du var den eneste vi frygtede, men nu var du næsten på vores side.
Om aftenen fik jeg styr på nerverne og kunne mærke jorden igen.
Nu så alt ud til at forløbe glat.
De 100.000 var sikre, som om checken allerede var hævet.
Hallo...? Hej, skat.
Det går fint. Du var god på Nortons kontor.
-Jeg havde lyst til at se på dig. -Hvad tror du, jeg følte?
-Hvor er du? -I butikken ved din lejlighed.
-Må jeg komme op? -Ja, men sørg for, ingen ser dig.
Goddag, Keyes.
-Hvad har du på hjerte? -Manden havde et brækket ben.
-Hvad mener du? -Dietrichson var ulykkesforsikret.
Så brækkede han benet, men krævede ikke nogen erstatning. Hvorfor?
-Hvor vil du hen? -Jeg spiste middag for to timer siden.
Men den satte sig fast på halvvejen. Der er noget galt med den sag.
Måske nåede han ikke at anmelde sagen.
Måske vidste han ikke, at han var forsikret.
Nej, det kan ikke være det. Du afleverede policen til ham, ikke?
-Fik du checken? -Ja.
-Har du noget tvekulsurt natron? -Nej.
Den lille mand har fulgt mig i 26 år. Han har aldrig taget fejl.
-Måske var det selvmord. -Nej, ikke selvmord.
Men det var heller ikke en ulykke.
Han tegner en forsikring, der giver 100.000 hvis han dør på toget.
To uger efter falder han ud fra en åndssvag udsigtsvogn.
Hvad er sandsynligheden for det? En ud af flere milliarder.
Læg dertil det brækkede ben. Tingene er ikke som de ser ud.
-Nogen har prøvet at fuppe os. -Hvordan?
-Mord...? -Har du ingen pebermyntepastiller?
-Nej... lidt sodavand? -Nej.
-Hvem mistænker du? -Den der får forsikringssummen.
-Konen...? -Hende der ikke kendte noget til det.
-Hun var slet ikke på toget. -Jeg ved ikke, hvem der gjorde det.
Men jeg ved, at det skete.
Jeg må hen på apoteket. Det føles som en betonklump.
-Godnat, Walter. -Godnat.
Vi ses på kontoret i morgen.
Jeg ville gå på hende i aften, men Norton holder sig til firmaets regler.
Jeg havde pudset politiet på hende. De havde knækket hende.
-Du har jo ingen beviser, Keyes. -Kun 26 års erfaring.
Og betonklumpen i min mave.
Gider du tænde...?
-Godnat, Keyes. -Vi ses, Walter.
-Hvor meget ved han? -Han har kun fornemmelser.
-Han kan ikke bevise noget, vel? -Ikke hvis vi holder op med at ses.
-Hvor længe? -Keyes giver ikke slip så let.
Han vil efterforske sagen og lade nogen skygge dig.
-Er du bange, skat? -Ja, men ikke for Keyes.
Men for os. Vi gjorde jo det her, for at vi skulle være sammen.
-Hvad mener du? -Du går ikke op i, om vi ses.
Ti stille, skat.
Goddag... Pacific All Risk.
-Goddag, mr. Neff. -Goddag.
-Lola Dietrichson. Husker De mig? -Ja, naturligvis.
Kan jeg tale med Dem et øjeblik? Et sted hvor vi kan være alene.
Ja. Kom med ind på mit kontor.
-Har det noget med ulykken at gøre? -Ja, det er angående min fars død.
Det gør mig virkelig ondt, ms. Dietrichson.
-Må jeg bruge kontoret et øjeblik? -Gerne, Walter.
Kig på mig, mr. Neff. Jeg er ikke hysterisk og jeg græder ikke.
Men jeg har en rædsom fornemmelse af, at der er noget galt.
Jeg havde samme fornemmelse, da min mor døde.
Vi havde en hytte i Lake Arrowhead. Det var vinter og meget koldt.
Min mor havde lungebetændelse og en sygeplejerske var med.
Vi var kun os tre i hytten. En nat gik jeg ind på hendes værelse.
Hun havde høj feber. Sengetæppet lå på gulvet og vinduerne var åbne.
Sygeplejersken var der ikke. Jeg hjalp mor og hørte døren gå op.
Sygeplejersken stod der og hun havde et blik, jeg aldrig glemmer.
To dage senere var min mor død.
-Ved De hvem sygeplejersken var? -Nej.
Phyllis. Jeg prøvede at tale med far, men han ville ikke lytte.
6 mdr. efter var de gift. Jeg prøvede at bilde mig ind, at jeg tog fejl.
Nu vender det hele tilbage. Nu er det også sket for min far.
Det giver ingen mening. Deres far faldt jo af toget.
To dage forinden stod Phyllis foran spejlet og prøvede et sort slør.
Hun ville gerne se, hvordan hun så ud som sørgende.
De har fået et slemt chok. Er det ikke indbildning?
Jeg fangede hendes blik i spejlet. Det samme blik som da mor døde.
De kan ikke lide Deres stedmor, vel?
Hun gjorde det for pengene. Men De betaler hende ikke, vel?
Denne gang slipper hun ikke godt fra det. Jeg fortæller, hvad jeg ved.
-Pas på med, hvad De siger. -Jeg er ikke bange.
Om forladelse.
Det var ikke min mening at te mig sådan.
-Har De fortalt det her til andre? -Nej.
-Hvad med Deres stedmor? -Naturligvis ikke. Jeg er flyttet.
-Jeg bor ikke hjemme længere. -Og Deres kæreste Zachette?
Jeg ser ham ikke længere. Vi havde et skænderi.
-Hvor bor De nu? -I en lejlighed i Hollywood.
De sidder altså bare og glor på fire vægge...?
Ja, mr. Neff.
Jeg tog Lola med på en restaurant hvor ingen ville genkende os.
Jeg ville muntre hende op. Dagen efter kørte vi til stranden.
Hun begyndte at slappe af.
Jeg ville sikre mig, at hun ikke fortalte det om Phyllis til andre.
Jeg kunne ikke tale med Phyllis. Du vogtede over hende som en høg.
Om mandagen ville du tale med mig, Keyes.
Jeg tænkte på om det var ang. Lola. Men det var værre.
Uden for din dør sad manden jeg absolut ikke ville møde.
-Kom ind, Walter. -Dav, Keyes.
Vi har kendt hinanden længe. Må jeg være oprigtig?
Walter, jeg er en meget dygtig mand. Det her Dietrichson-halløj...
Det er mord. Og det er perfekt planlagt.
Smart, listigt og næsten perfekt, men jeg har vist regnet det ud.
Jeg har pakket det pænt ind og bundet et lyserødt bånd om pakken.
Ved du hvad? Ham Dietrichson stod aldrig på toget.
Gjorde han ikke?
Man kan ikke være sikker på at dø når man falder af et tog med 25 km/t.
Man kan kun være sikker, hvis han er død forinden.
Han skal enten dræbes på toget eller et andet sted og så lægges på sporet.
-Jeg tror på den anden mulighed. -Nu er jeg ikke med, Keyes.
Hør her, Walter. De myrder ham. Konen og en anden.
Den anden udgiver sig for at være Dietrichson og hopper af toget.
Så anbringer de liget på skinnerne, hvor toget lige er kørt forbi.
Det er aften, kun få mennesker var med. De glor på krykkerne.
-De kigger ikke på manden selv. -Er det ikke lidt for konstrueret?
Det passer som hånd i handske. Hvilke beviser har vi?
Den eneste som så Dietrichson for alvor sidder derude.
Jeg fik ham hentet hertil fra Oregon.
Kom ind, mr. Jackson.
-Ganske gode cigarer. -To for 25 cent.
-Har De set på de fotos? -Ja, meget grundigt.
-Har De besluttet Dem? -Folk fra Medford giver sig god tid.
-Vi er ikke i Medford nu. -Er det fotos af mr. Dietrichson?
Så er mit svar nej. Det er ikke manden, som var på toget.
-Vil De sværge på det? -Jeg er fra Medford.
-Hvis jeg siger det, mener jeg det. -Der kan du se, Walter.
-Det er mr. Neff. En sælger. -Rart at møde Dem, mr. Neff.
Sid ned, mr. Jackson. Hvordan vil De beskrive manden, De så?
Jeg er ret sikker på, han var 10-15 år yngre end manden på de fotos.
-Dietrichson var omkring 50, ikke? -51 ifølge policen.
Manden jeg så var ikke 51 år. Nok var der ret mørkt derude.
Han vendte ryggen til mig. Men jeg er stadig sikker.
Det her bliver mellem os. Vi skal måske bruge Dem som vidne igen.
Jeg står gerne til rådighed, bare De betaler mine omkostninger.
Giv mig bogholderiet.
Keyes her. Jeg sender en mand ned, som skal have udgifter refunderet.
Vi hentede ham hertil fra Oregon. Han hjælper med Dietrichson-sagen.
-Har De været i Oregon, mr. Neff? -Nej, det har jeg ikke.
Vent lidt... fisker De ørred? Måske så jeg Dem i Klamath Falls.
-Jeg fisker ikke. -Så det gør De ikke, mr. Neff...
Det er navnet! Familien Neff i Corvallis. En kendt bilforhandler.
Gå ned til bogholderiet, mr. Jackson. Vær. 27 på 11 . etage.
-De betaler Deres tog hjem i aften. -I morgen ville passe mig bedre.
Der er en god kiropraktor, jeg vil besøge her i byen.
Bare De ikke også skal den udgift dækket.
-Farvel. Det var en fornøjelse. -Farvel.
Der ser du, Walter. Det hele er ved at gå op i sømmene.
Det perfekte mord findes ikke. Det vil altid blive opklaret.
Mrs. Dietrichson er mistænkt plus en anden. Snart ved vi hvem det er.
Før eller senere skal de mødes.
Uanset om det er kærlighed eller had. De må bare se hinanden.
De tror, det er sikkert fordi de er to, men det gør det dobbelt så farligt.
De har begået et mord, og nu er der ingen vej tilbage.
Nu må de køre sammen til ende- stationen, og det er kirkegården.
Her er hendes anmeldelse. Den skal hun få lige i hovedet igen.
Hun kan bare sagsøge os. Jeg er parat til hende... og den anden.
De ender med at grave deres egne grave.
Mrs. Dietrichson. Det er Jerry's Market.
Vi har fået den engelske sæbe, De bestilte. Kommer De forbi i dag?
Tak, mrs. Dietrichson.
-Goddag, Walter. -Kom herhen.
-Hvad er der i vejen? -Alt!
Keyes afviser dit krav. Han vil vente på, du sagsøger ham.
-Hvad har han mod mig? -Masser af ting.
Han ved, der var en anden på toget, og han kan bevise det.
-Afviser han, må jeg sagsøge ham. -I retten vil meget blive afsløret.
For eksempel det med dig mr. Dietrichsons første kone.
-Hvad er der med mig og hende? -Måden hun døde på... din sorte hat.
-Lola har bildt dig noget ind. -Jeg ville hindre hende i at sladre.
-Hun spiller skuespil, den lille... -Vi skal ikke sagsøge dem.
Du vil ikke have pengene, fordi hun har givet dig skyldfølelse?
-Det gælder vores liv nu. -Pga. Keyes? Mig kan du ikke narre.
Du frygter, at Lola skal finde ud af, hvad du gjorde ved hendes far.
Hold hende udenfor.
-Jeg vil ikke holdes udenfor. -Vi kan ikke gennemføre det nu.
Det skal vi. Det sværeste er ovre. Vi må ikke vakle nu.
-Vi må holde sammen. -Pas på.
Jeg hadede ham, men ville ikke gøre noget, før jeg mødte dig.
-Du planlagde det hele. -Og jeg sørgede for, han døde.
-Er det det, du mener? -Ingen trækker sig ud nu.
Vi gør det her sammen. Vi må køre det her til ende begge to.
Jeg huskede det. Jeg huskede også hvad du sagde, Keyes.
Når sporvognene kommer, må man køre med til endestationen.
Til kirkegården.
Så slog det mig hvad kirkegårde er til for. Døde mennesker.
Det var nok første gang, jeg tænkte på Phyllis på den måde.
Hvordan det ville være, hvis hun var død.
Jeg traf Lola tre-fire gange den uge.
En aften kørte vi op i bjergene bag Hollywood.
Det lyder skørt, men jeg kunne slappe af sammen med hende.
Hvorfor græder du?
-Vil du ikke fortælle det? -Selvfølgelig vil jeg det.
Jeg kan ikke tale med andre om det. Det er angående Nino.
-Zachette? -Han og Phyllis dræbte min far.
-Han hjalp hende med det. -Hvad får dig til at sige det?
Han har været hos hende hver aften. Det var ham og Phyllis fra starten.
Han gik bare ud med mig som en facade. På mordaftenen...
Han skulle have hentet mig efter en forelæsning, men han kom aldrig.
Han sagde, at han var syg... syg!
Han kunne ikke komme, fordi min fars tog afgik på det tidspunkt.
Måske er jeg bare tosset. Måske er det bare indbildning.
-Ja, det er det. -Det håber jeg, det er.
For jeg elsker ham stadig.
Zachette. Phyllis og Zachette.
Hvad gjorde han hjemme hos hende? Det kunne jeg ikke greje.
Jeg kunne ikke få det til at stemme.
Men det blev først indviklet for alvor dagen efter.
Du fangede mig nede i forhallen.
Walter, vent lige lidt.
-Dav, Keyes. -Hold på hat og briller.
-Hvorfor? -Nye beviser i Dietrichson-sagen.
-Hvad mener du? -Fyren er dukket op.
-Hvilken fyr? -Ham der hjalp hende med det.
Hun har lige stævnet os, men det er i orden med mig.
I retten smadrer jeg dem begge. Jeg giver en Martini, Walter.
Nej, tak. Jeg har en aftale.
Margie. Hun drikker nok stadig af flasken.
Man får tændstikker, når man køber cigarer. Bare bed om dem.
Jeg kan ikke lide dem. De eksploderer i lommen. Farvel, Walter.
Jeg var bange. Måske legede du kattens leg med musen med mig.
Måske vidste du, at det var mig. Jeg måtte finde ud af det.
Jeg vidste, hvor jeg skulle lede. På dit kontor.
Memo til mr. Norton angående Dietrichson-sagen.
Jeg finder det unødvendigt at overvåge mr. Neff.
På mordaftenen var han hjemme fra kl. 19.15 og fremefter.
Jeg har kendt Neff i 11 år og kan personligt sige god for ham.
Ingen forbindelser er fundet mellem mr. Neff og mrs. Dietrichson.
Derimod har hun haft forbindelse til en anden mand.
Han har besøgt mrs. Dietrichson 9., 10., 11., 12. og 13. juli.
Manden er Nino Zachette, tidligere medicinstuderende, 28 år.
Adressen er Lilac Court Apartments på North La Brea Avenue.
Mr. Zachettes alibi på mordaftenen kan ikke bestyrkes.
En detaljeret rapport følger. Vi har allerede beviser nok-
-mod Zachette og mrs. Dietrichson.
Vi bør nu overlade sagen til statsadvokaten... Keyes.
Phyllis, det er Walter. Jeg er nødt til at se dig i aften.
Det skal være i aften. Hvad siger du til klokken 11 ?
Vær ikke nervøs for Keyes. Lad døren stå åben og tænd lyset.
Ingen overvåger huset længere.
Det er kun af hensyn til naboerne. Vær ikke nervøs for Keyes.
Vi ses kl. 11 . Ja... farvel, min egen.
Jeg behøver vel ikke fortælle, hvad jeg agtede at gøre kl. 11.
For første gang så jeg en chance for at komme ud af kniben.
Det var det, jeg troede.
Men jeg vidste ikke, at hun havde egne planer.
Herinde, Walter.
Dav, skat.
-Er der andre i huset? -Nej. Hvorfor?
-Hvor kommer musikken fra? -En radio nede ad gaden.
Det er som første gang jeg var her. Vi talte om bilforsikringer.
Men du tænkte på mord. Jeg tænkte på din fodlænke.
-Hvad tænker du på nu? -Jeg kom bare for at sige farvel.
Farvel...? Hvor skal du hen?
Det er dig, der skal af sted. Jeg står af sporvognen nu.
-Sig nu bare ligeud, hvad det er. -Udmærket.
Min vens teori er at når to personer begår mord er det som en køretur.
De hænger på hinanden og kan først stå af ved endestationen.
-Sidste stop er kirkegården. -Han har måske ret.
Det kan du bande på. To personer er på vej dertil.
Men jeg er ikke en af dem. En anden kører turen for mig.
En af dine bekendte. En vis mr. Zachette.
Du lokkede mig kun ind i det her, fordi jeg ved lidt om forsikringer.
-Du havde kasseret mig til sidst. -Ingen ville kassere dig.
Det har været dig og Zachette lige fra starten.
Det er lige meget, om det passer eller ej.
Keyes tror, at Zachette er hans mand.
-Han ender i gaskammeret. -Og hvad sker der med mig?
Vær nu ikke dum, skat.
Hvad tror du selv, der sker? Du hjalp ham jo med mordet, ikke?
Det tror Keyes, og det er godt nok for mig.
Måske er det ikke godt nok for mig. Måske bør jeg fortælle det hele.
Folk kan ikke tale, når de er lagt i jorden, skat.
For din skyld må De gerne tiltalte Zachette, ikke?
Og det er lige præcis, hvad der vil ske.
Han kommer herhen om et kvarter med politiet i hælene.
De ville passe i dit kram, ikke?
Det skal ske før sagen kommer for retten og Lola når at sige noget.
Måske lokkede jeg Zachette herhen så vi kan få pengene og rejse væk.
Han kom og spurgte efter Lola. Han har et hidsigt temperament.
Jeg fik ham til at tro, at hun så en anden mand.
-Du ved, hvad han så ville gøre. -Du er rådden nok til at gøre det.
Vi er begge pilrådne.
Du fik mig til at myrde din mand, og så skulle Zachette ordne Lola.
Og måske også mig. Senere skulle en anden så ordne Zachette for dig.
-Er det sådan, du opererer? -Har du måske en bedre plan?
Jeg kan ikke lide den musik mere. Må jeg godt lukke vinduet?
Det kan du vist gøre bedre, skat. Prøv igen.
Skal jeg komme nærmere?
Hvad med her? Tror du, at du kan nu?
Hvorfor skød du ikke igen?
Sig ikke, at du er forelsket i mig.
Nej, jeg elsker hverken dig eller nogen anden.
Jeg er pilrådden, som du sagde. Jeg udnyttede dig bare.
Indtil for et minut siden, hvor jeg ikke kunne affyre det andet skud.
Jeg troede ikke, det ville ske for mig.
-Den køber jeg ikke, skat. -Bare hold om mig.
Farvel, skat.
Zachette.
Kom her.
Kom herhen, sagde jeg.
-Navnet er Neff. -Jaså. Hvad vil du?
Jeg vil give dig en gave. En fin ny 5 cent-mønt.
-Hvad går det ud på? -Du skal ringe op fra butikken.
Nummeret er Granite 0-3-8.6. Spørg efter Lola Dietrichson.
Hun er ikke fem cent værd. Jeg vil tale med hende direkte.
-Hun vil gerne have, du ringer. -Hun vil ikke vide af mig.
Jeg ved, hvem der sagde det, men Lola har altid elsket dig.
Spørg mig ikke hvorfor. Her, Granite 0-3-8-6. Ring til hende.
Kom nu af sted.
Den er næsten 4.30 nu. Jeg fryser.
Jeg gad vide, om hun stadig ligger i huset eller om de har fundet hende.
Jeg spekulerer over mange ting, men det betyder ikke noget længere.
Jeg vil bede dig gøre mig en tjeneste, Keyes.
Du skal sige det til Lola. Nænsomt... før det hele slipper ud.
Jeg vil bede dig tage dig af hende og Zachette...
...så han ikke bliver kostet for meget rundt med.
Goddag, Keyes.
Du er nok tidligt oppe.
Jeg tænkte netop på, hvornår du ville komme.
-Vækkede den lille mand dig? -Det gjorde viceværten.
-Du har efterladt lidt blodspor. -Det ville ikke overraske mig.
Jeg ville fortælle alt om Dietrichson-sagen.
Det har jeg forstået.
-Hvor længe har du stået der? -Længe nok.
Det er en vanvittig historie, som tog en vanvittig drejning.
-Man regner det ikke ud hver gang. -Du har nok ret.
Nu kommer den store tale vel...? Den med alle de fine ord.
-Kom med den, Keyes. -Walter...
-Du er en færdig mand. -Tak. Du fattede dig i korthed.
Jeg får fat i en læge.
Så de kan lappe mig sammen, så jeg kan komme på benene igen?
Så jeg selv kan gå ind i gaskammeret i San Quentin?
-Noget i den retning. -Jeg har et andet forslag.
Lad os sige du går hjem i seng og først finder beviserne i morgen.
Og så kan du gøre, som du vil. Vil du gøre det for mig, Keyes?
-Giv mig en god grund. -Jeg behøver 4 timers forspring.
-Du skal ingen steder. -Jeg går over grænsen.
-Du har ikke en chance. -Det er et forsøg værd.
-Du når aldrig til grænsen. -Det tror du. Vent og se.
-Du når ikke ud til elevatoren. -Farvel, Keyes.
Hallo... Send en ambulance til Pacific-huset på Olive Street.
Ja, det er en politiopgave.
-Hvordan går det, Walter? -Fint.
Men nogen har flyttet elevatoren for langt væk.
Ambulancen er på vej.
Ved du, hvorfor du ikke kunne regne det ud?
Ham du ledte efter var for tæt på.
-På den anden side af skrivebordet. -Han var tættere på end det, Walter.
Jeg elsker også dig.
Textadm.: www.primetext.tv, 2008 Primetext International AB